Pariskunnalla kuoli lapsi synnytyksen jälkeen. Kuolema jätti haikean surun jälkeensä ja isä kuolemaansa asti muisti lapsensa kuoleman (äiti elää).
Mutta pahinta, mitä kirkko oli tehnyt oli se, että lasta ei saanut haudata aikanaan kirkkomaalle (ennen sanottiin siunatulle maalle), vaan kirkkomaan ulkopuolelle, jonne luopiot ja ateistit haudattiin. Lasta, kun ei ollut ehditty hätäkastaa. Tämä oli syynä!
Tämän seurauksena pariskunnasta (kuului kirkkoon) oli tullut Jumalaa karttava, ehkä halveksivakin ja he eivät olleet evankeliumille vastaanottavaisia, vaikka tuttavat (ennen miehen kuolemaa) heille kertoivat Jumalan rakkaudesta ja siitäkin, että lapsi varmasti pääsi taivaaseen...ei auttanut. Ja Raamatun puheet piti lopettaa melkein heti alkujaan, koska katkeruus oli jättänyt vuosikymmenien "polttojäljet" sieluun ja asioista oli vaikeaa puhua. Seurakuntakaan ei koskaan pyytänyt anteeksi,vaikka oletan opettavan anteeksiantamisesta, tosin nykyään kirkon opetus on mennyt väärille urille monessa seurakunnassa Raamatun vastaiseksi. Arvostin ao. pariskuntaa, koska olivat muutoin hyvää tarkoittavia, vieraanvaraisia, rehellisiä, auttavaisia. Kuitenkin pikkuisen vihaksi pisti kirkon jättämä seuraus, ei voi mitään!
![Crying or Very Sad :cry:](./images/smilies/icon_cry.gif)
Toinen tapaus
Keskustelin aikanaan erään pienen kaupungin kirkkoherran (edesmennyt) kanssa hätäkasteesta. En ollut silloin itse uskossa. Vastaus oli outo minulle uskomattomallekin. Kysyin, miten käy lapsen, jota ei ehditä kastaa ja kuolee ja lapsen, joka ehditään hätäkastaa.
Vastaus tuli heti: hätäkastettu pelastuu, mutta toisesta en tiedä, miten käy. Ymmärsin, että voi käydä huonostikin ilmeisesti.
Suutuin vastauksesta ja sanoin, että mielestäni molemmat pelastuvat ja jatkoin, että huonosti tiedät Raamattusi, koska siellä ei sanota , että kastamaton ei pelastu. Entä ristin ryöväri, joka oli kastamaton, mutta Jeesus sanoi, että tänä päivänä olet oleva Minun kanssani paratiisissa.
Papin kanta oli kuitenkin muuttumaton ja minä tietysti teologisesta oppimattomuudestani väärässä! Muutoinkin siihen aikaan ja siinä kaupungissa myös opetus oli virkamiesmäistä ja kuivaa, jossa puuttui Jumalan vaikuttava rakkaus ja elämä. Seurauksena oli, että kirkon opetus ei vetänyt minua mitenkään puoleensa. Elävään uskoon tulinkin vasta paljon myöhemmin työpaikalla uskovan työkaverin kautta, joka oli elävässä uskossa rakkaudessa Kristukseen.
![Smile :)](./images/smilies/icon_e_smile.gif)